Metalopolis již 20 let pravidelně přináší informace a články převážně související s metalovou hudbou. Často však zavítáme i do jiných než metalových anebo vůbec hudebních oblastí a nezřídka tak nabízíme i obsah mimo hlavní záběr našeho webového magazínu.
Pokud americká kapela sama sebe definuje jako screamo, jedná se většinou o pochybné spolky, které mají s kořeny tohoto žánru pramálo společného. Pocitáři z PIANOS BECOME THE TEETH jsou čestnou výjimkou. Tato banda si příliš nezakládá na dokonalém zevnějšku a většinu energie investuje do rozervané hudby a textů, které nepostrádají obsah. Nejvýraznějším znakem marylandských je jednoznačně barva vokálu Kyla Durfeyho, který mnohem blíže než k jakémukoliv řvaní nebo křiku má k regulernímu pláči. Velmi vypjaté emotivní poloze hlasu pak sekunduje akordově hraná pocitová kytarovka, která se ráda utápí v melancholických delayem tvořených oceánech a stejně tak i s oblibou často obchází k hranici, kde sceamo hardcorové prostranství sousedí s postrockovým hvozdem. Instrumentální stránka tíhne jak k uvolněnějším a vzdušnějším kompozicím, tak k akordově hranému devadesátkovému emo/hardcore, které nepostrádá trochu špíny, potřebný tlak i pěkné melodie, jež netíhnou k rychlému oposlouchání. Tento kotouč představuje jednoznačně to nejlepší, co na novém kontinentu za poslední rok v daném žánru vzniklo.
Návrat k plnšiemu zvuku skreslených gitár na vlnách pohodovej melanchólie s charizmatickým vokálom funguje opäť dokonale. Nahrávka nabitá celým spektrom emócií s fantastickým zvukom exceluje vo všetkých rozmeroch post doom/rock žánru.
Metalcore vo veľmi šťavnatej podobe! Keith Buckley, frontman pradávnych a už žiaľ nefunkčných EVERY TIME I DIE a jeho nové pôsobisko v prekvapujúco výraznej forme. Toto sa podarilo v každom jednom ohľade.
Doposud jsem se s tvorbou libereckých spíše míjel a vlastně ani nevím proč. Ty ozvěny starších LVMEN, festival emocí a hůře definovatelná těžká atmosféra dělají z nahrávky pro mě velmi chutné sousto. Jdu se zavrtat pod její povrch => další poslechy nutné!
Stoner / doom / heavy metal tradičního ražení a s "čarodějnicí" za mikrofonem není už žádné unikum. Vlastně ním není ani nová deska amerických CASTLE. Přesto však nahrávka nabídne příjemnou společnost těžký kytarových riffů a (před)pekelných melodií.
Švédská rodinná kapela se příliš nenechává svazovat žánrovými mantinely. Minule to bylo laděno hodně do folku. „Lullaby“ oživuje taneční rytmy postavené na power metalovém podkladu. Opět velmi dobré, jen je škoda, že je to pouze singl.
Jude Law jako sebedestruktivní lovec amerických nácků v temném a tvrdě tenzním thrilleru podle skutečných událostí. Australan Kurzel se s tím nesere a ve filmu, který nejvíc připomíná Sicario či Wind River, zobrazuje zrůdnost i svůdnost US fanatismu.
Zasloužený trest pro ty, kteří Todda Phillipse pasovali na Spasitele komiksu. Nesoudržná slátanina selhává ve všech žánrech, o než se pokusí, svou naivitu každopádně skrývá agresivní temnou introspekcí, která je ještě legračnější než ten psychomuzikál.